Welcome to my hometown.

Sun, 21 Mar 2021 20:28:00 +0100
Krönikor

Det första du ser, när du som immigrant, turist eller återvändare sätter din fot i detta schlagerns land, är positiva bedrifter. Arlandas entréhall presenterar gladeligen landet av Alfred Nobel. ABBA. Åtta-tio-femton Skarsgård. Och nu framförallt Greta Thunberg. När resten av världen lär sig skilja på Sverige och Schweiz har vi så mycket mer att komma med än snötäckta bergstoppar, choklad och ostfondue. Vi vill göra skillnad. Avtryck. Hos oss är förändring, medmänsklighet och den ömtåliga planeten Tellus på allvar. Vår blågula flagga hade lika gärna kunnat vara vit.

Men medan en sextonårig svensk klimatkämpe tappert tar en båt över Atlanten för att strida för ett brinnande Amazonas applåderar resteterande befolkning förnöjt på distans. Vi delar Gretas inlägg på Facebook och pratar lite klimat över den ändå vegetariska lunchen på jobbet. Inget ens i närheten på lika hjältemodigt. Men vi räddar indirekt regnskogar hemifrån.

Vi skulle kunna hänga upp dubbelmoralens porträtt på Arlanda. Welcome to my hometown. Här vill vi vara allt och ingenting, precis samtidigt. Här skänker vi hundra kronor i månaden till Rädda Barnen men spar miljonbelopp till vår trygga, lyckliga pension. Vi predikar för kollektivtrafik och källsortering men håller satans hårt i vår familjeresa till Thailand över jul. Vi lever det hälsosamma nordiska livet, med ett genomsnitt på femton kg godis per person per år. Och Nyhetsmorgon blandar schizofrent trisskrap och fredagsrecept med svält och misär i mellanöstern.

Vad skulle Schweiz säga, om att bli förväxlade med oss.

Ibland undrar jag om den ursvenska stressen och skulden kring att inte göra eller vara mer rimligen bör mattas av lite. Vi toppar Reputation Institutes lista som det land med högst anseende i världen. Vi är bland de mest miljömedvetna länderna på denna lidande planet. Och vi har Greta. Låt landet lagom leva lite. Mitt dåliga samvete över att jag inte ens vet om Amazonas brinner längre gör sig nämligen inte så bra ihop med min egen ständiga livskris. Djupa grubblerier kring att jag inte ger allt jag äger och har till bättre behövande går inte så vackert ihop med att jag faktiskt vill se världen. Innan den dör.

Men kanske är det helt okej att tycka att livet ska få handla om sig själv. Att få njuta av en välförtjänt solsemester vid samma hav som för Greta Thunberg till stordåd. Ta hand om sig själv och lämna bedrifter och stordåd till människor med mer makt att förändra. Vara nöjd med att man gör så gott man kan. För om man bara räddar det som är allra störst, så finns det inget mindre kvar som ser det stora bli räddat. Kanske är det helt okej att stolt vinka med blågul flagg när någon annan gör något för världen. Medan du har fullt upp med att göra något för dig själv.